Denne filmen er en fiktiv historie -
- basert på et virkelig, uoppklart mysterium.
Navn, personer og motiver og visse avgjørende begivenheter -
- er oppdiktet.
MAI 1936
ANDRE VALGRUNDE
Stedet er Paris.
Stemmene telles opp, og resultatene offentliggjøres.
Antall avgitte stemmer: 13.250.
Personlige stemmer: Possoutrot: 6.594.
Kommunistene i 1932: 797.000.
I 1936: 1.502.000. En fremgang på 705.000.
Antall plasser til den samlede høyrefløyen:
1932: 204. 1936: 205. En fremgang på én.
De radikale og midtre venstrefløy:
1932: 223. 1936: 146.
En tilbakegang på 77.
Sosialister utenfor S.F.I. O: 1932: 77. 1936: 45.
Arsinoé, en blyant. Jeg har ikke mer blekk.
S.F.I. O: 1932: 97. 1936: 146.
En fremgang på 49.
Kommunistene: 1932: 10. 1936: 72.
En fremgang på 62.
I Parlamentet vil Front Populaire danne fem grupper.
Radikale sosialister: 106 medlemmer.
Det frie venstre: 26 medlemmer.
USR: 25 medlemmer.
Ja, nå skal du få ham.
- Fiodor, det er til deg. - Kommer nå.
God morgen.
Jeg satt nettopp og hørte på nyhetene.
Jeg er på vei.
Jeg må gå, Arsinoé.
- Jeg kommer nok seint hjem. - Ikke altfor seint, vel?
God morgen.
SEIER TIL FRONT POPULAIRE
- Er general Dobrynski her? - Ja, herr general.
- Morn, Sergei Mikhailovich. - Morn, Fiodor Alexandrovich.
Har du sett valgresultatet?
Det er noe dritt for oss.
Det er som man tar det.
Kommunistene nekter å være med i en regjering. Det er Stalins ordre.
Husker dere Dimitrovs tale til den sjette internasjonale kongressen?
"Folk i demokratiske land er ikke klare til å gjøre opprør."
- Og det har ikke forandret seg. - Er du sikker?
Jeg er overbevist om det. Tro det eller la være, -
- men Moskva mener at en revolusjon vil svekke Frankrike -
- og styrke høyrefløyen som har sympati for Hitler.
De har begynt å få et litt mer realistisk syn på tingene.
Verdensrevolusjonen er inntil videre...
Den er lagt på hylla.
Skål for Stalin.
Hvis revolusjonen bryter ut, så er det ikke hans skyld.
Jeg behøver altså ikke å frykte uro på fabrikken min?
Han er utrolig godt informert.
Han har ennå ikke sagt noe som ikke har holdt stikk.
FRANKRIKE RAMMET AV STREIK
Streiken har bredt seg og har forandret Paris.
Vi vil kjempe til det siste for våre krav -
- på fredelig og verdig måte. Er vi enige, kamerater?
Hurra for våre krav!
Kommer nå.
- God dag, jeg bor ovenfor deg. - Kom inn, frue.
Portnerkona ga meg dette ved en feil. Det er til herr Voronin.
Ja, tusen takk.
- Dani? - Hun vil se på maleriene.
Det er flott. Hvilket marked er det?
Det fins ikke. Det er fri fantasi.
Jeg maler nødig utendørs. Jeg lager skisser og maler hjemme.
Jeg tør ikke sette opp staffeliet på gata.
Folk i Paris er flinke, men de glor, og det liker jeg ikke.
Si meg, jenta mi... Hva gjør den damen?
Hun kjøper inn. Og hva gjør hun?
Hun selger varene sine.
- Hva heter du? - Danielle, men vi kaller henne Dani.
- Hun er flau. - Det er normalt. Hun er søt.
Jeg tør neste ikke spørre... Kan jeg male et bildet av henne?
Kanskje hun ikke føler seg trygg her.
Hun skal ikke på skolen i dag. Kan du komme opp til oss?
Helt greit. Jeg foretrekker å se folk i deres rette miljø.
Vi ville nok si "i sine naturlige omgivelser".
- Er du russer? - Nei, jeg er greker.
Mannen min er russer.
Vi traff hverandre på en kuranstalt. Han ble såret i krigen.
Nå jobber han for de russiske krigsveteranenes organisasjon.
Vi har vært gift i 12 år, men vi har ikke fått barn.
Til min store sorg.
Han har en sønn som har bodd hos en onkel siden moren forsvant.
Fiodor, mannen min, skriver brev til ham, -
- men han kan ikke besøke ham, -
- og Sasha kan ikke komme hit. Det er mitt liv i en nøtteskall.
- Oppfører hun seg pent? - Eksemplarisk.
Jeg er ferdig for i dag.
- Kan jeg få se? - Selvfølgelig.
- Fernande... - Ja, frue?
Hvis de har nye gulrøtter, så kjøp en bunt.
Du er virkelig flink til å fange likheten.
Min hukommelse er primært...
- Visuell. - Nettopp.
Bli med inn i stua.
Hvis det er i orden, vil jeg gjerne tegne noen flere skisser en dag.
Så kan jeg male maleriet nede.
Hvis du vil ha henne med ned, kan vi avtale en tid.
Det er ikke nødvendig. Jeg vil ikke være til bry.
Jeg har mye fritid.
Mannen min, André, og jeg er begge lærere.
Han underviser i historie på Pasteur, og jeg på Victor-Duruy.
Vet du hva jeg underviser i?
De klassiske språkene. Det vil si latin og gresk.
Men det er gammelgresk. Det er langt fra moderne gresk.
Ikke helt. Noen ord går igjen. F. Eks. tovima.
Jeg er ikke helt med.
Det betyr "tribune" eller "gang". Det er også navnet på en gresk avis.
Jeg uttaler det bema.
Nå er det jeg som ikke er helt med.
- Hvem er hun? - Jenta som bor ovenpå.
Jeg møtte moren hennes i dag. Hun er virkelig søt.
Hun lot meg tegne datteren. Liker du dem?
Hva tror du hun jobber med? Hun underviser i gresk.
I gammelgresk?
Men aksenten forvirrer meg. Jeg forstår russisk bedre.
- Møtte du også mannen hennes? - Nei, han var på et møte.
Sikkert et partimøte. Han er kommunist.
Jeg så ham lese L'Humanité på gata. Det er jobben min å vite alt.
- Plager det deg? - Jeg bare advarer deg.
- Spurte hun om meg? - Nei.
Jo. Jeg sa at du hadde kjempet i Den hvite hær. Var det galt?
Jeg legger ikke skjul på det. Er mannen også lærer?
Ja, i historie.
Intellektuelle. De er de farligste.
Er du redd? Spionerer du på dem?
- Denne kan dere beholde. - Hvordan kan vi takke deg?
Ved å la meg bruke de andre skissene til et maleri.
- Gjerne. Et maleri av hva? - Det vet jeg ikke ennå.
Er du ferdig med det du holdt på med?
- Bli med og se på det. - Med en gang?
Hvorfor ikke? Men jeg tviler på at du vil like det.
En russer. N. Goncharova.
- Kjenner du henne? - Nei, men jeg leser russisk.
Tresnittet er av Picasso, -
- men det er ikke signert. Ellers hadde vi ikke hatt råd til det.
- Liker du det ikke? - Jeg forstår det ikke.
Mine vil du forstå, men ikke like.
- Det er ikke helt ferdig, men... - Det er virkelig livaktig.
Mannen der er akkurat den samme som mannen der borte.
Som sagt jobber jeg alltid med skisser.
Ikke se på de gamle tingene.
Til sammenligning.
Dette er noe nyere.
Interessant komposisjon.
Dette er eldre, men jeg er veldig glad i det.
Sjarmerende.
- Og så er det dette. - Det er Dani så glad i.
Maler du for moro skyld eller selger du maleriene?
Jeg har solgt litt til venner, men selv det kan være vanskelig.
Jeg vil gjerne stille ut, men det er så dyrt.
Det er flere ved siden av.
- For noen vakre farger. - Man fornemmer at det er vinter.
Du fokuserer veldig på mennesker.
I Frankrike er landskapsmalerier det store.
Franskmenn liker ikke genremalerier.
Det er riktig.
La meg presentere min mann Fiodor.
Dette er våre nye naboer, herr og fru Passard.
God dag.
Kona mi forteller at dere er lærere. Jeg er militærmann.
Jeg jobber for de russiske krigsveteranenes organisasjon.
Merkelig nok ville russere like dette maleriet bedre enn franskmenn.
Sant. Franskmenn liker ikke hverdagsskildringer.
Og russere bryr seg enda mindre om intellektuell kunst.
Mener du abstrakt kunst?
Malevich, Kandinsky og Pevsner, er ikke de russere?
Jo. Jeg har hørt om dem, men de har forlatt Russland.
- Herr Passard liker kubister. - Picasso, Braque, Juan Gris.
Picasso? Han er forferdelig. De andre kjenner jeg ikke.
Kubisme har jeg ikke engang lyst til å forstå.
Du høres ut som Stalin.
Jeg er hvit, men alle de røde er ikke dumme.
Jeg syns at alt ved Russland er bra med det ene unntaket.
At en intellektuell i et borgerlig samfunn hater akademisk kunst, -
- er en revolusjonær handling som kan overgås i et sosialistisk land.
Din utlegging om marxismen er visst ikke helt ortodoks.
JUNI
Det er friskt.
Ja. Det er en avveksling fra den bolsjevistiske kunsten.
Alle avantgardistene, kubistene og andre "ister".
- Sovjetunionen hater dem. - For en gangs skyld har de rett.
Mannen min sier at mange moderne kunstnere i Frankrike er russere.
Våre kommunistnaboer ovenpå har en Picasso.
- Har du vært der? - Ja, de er veldig hyggelige.
Jeg holder på å male datter. Her er hun.
Vær forsiktig. Kanskje de spionerer på dere.
Alle røde i Frankrike og Russland vet hvem Fiodor er.
Han er vel forsiktig?
Jeg vet ikke. Han virker ikke redd.
Hvilket skal jeg velge?
Jeg liker dette. Man kan nesten lukte gresset.
- Men jeg liker dette best. - Motivet fant jeg på stranda.
Men badedraktene er umoderne.
Jeg tar det. Det skal henge i stua mi og reklamere for deg.
Det er så vanskelig å finne interessant kunst -
- etter at kunstverdenen ble overtatt av bolsjevikene.
Unnskyld, av Picasso og hans kumpaner.
- Hva skal du ha? - Det vet jeg ikke.
- Det er for mye. - Nei da.
REGJERINGSSKIFTE
Albert Sarraut og hans ministre -
- leverer sin avskjedssøknad til presidenten.
Kort etter inviterer presidenten Léon Blum til å danne regjering.
Få timer seinere presenterer Blum sin regjering -
- som for første gang har tre kvinnelige ministre.
Utrolig.
De røde har fått nasjonalfølelse.
"Trikoloren vaier over republikken."
"Rouget de Lille hylles."
Der kan du se. Jeg hadde rett. Revolusjonen er langt unna.
"Det ville være tenkelig å føre en politikk -
- som, gitt trusselen fra Hitler, setter Frankrikets sikkerhet i fare."
Hvem skriver det? L'Humanité.
Gratulerer, patrioter. Det er enda mer.
"Tiden er ikke inne til å ta makten."
"Alle streikene har en avslutning."
Bravo, kamerat Thorez. Landsfaderen har lært deg opp bra.
- Hvordan vet du det? - Jeg er velinformert.
Sovjet legger om politikken sin. Det plager ikke de hvite, -
- men jeg vil høre naboene våre rettferdiggjøre kuvendingen.
- Hva mener du om streikene? - Hva jeg mener?
Partiet mitt har ikke noe med det å gjøre.
Det er en spontan reaksjon fra arbeiderklassens side.
Men bifaller du dem?
Det vedkommer ikke saken.
Streikene er en realitet som partiet må forholde seg til.
Det må være pinlig for dere.
Det er ofte uforutsette episoder, men politikerne må tilpasse seg.
Jeg er helt enig.
Men reagerte du ikke selv spontant som borger?
Jo, selvfølgelig. Jeg var overrasket og avventende.
Ikke trassig?
Ingen sann kommunist motsetter seg de undertryktes vilje.
Men jeg var urolig over å se folk proklamere revolusjon i Frankrike.
Hvorfor er kommunister imot revolusjon?
Vi er imot en forhastet revolusjon som vil føre til undertrykkelse -
- og slukke håpets flamme som Front Populaire har tent.
Da jeg hørte at Trotskij hadde sagt -
- at en allianse med de radikale mot fascismen ville være idioti, -
- så forsto jeg at hans åndsevner var blitt formørket. Han er en idiot.
Han ser ikke hvordan folkeopinionen påvirkes av fascisme og nazisme.
Vi kommunister vil samarbeide, ikke bare med radikale og sosialister, -
- men med alle demokrater, med borgerlige, med katolikker...
- Og ortodokse? - Ja, og protestanter.
Muslimer i koloniene. Til og med tsarister.
- Også generaler? - Nå som de har lagt ned våpnene.
Si meg var du general under krigen?
Ja, i borgerkrigen. Jeg var 22.
En general på 20 år? Det slår jo Napoleon.
Ja, men min karriere ble knapt så lang som hans.
Hadde jeg sluttet meg til de røde, ville jeg vært øverstbefalende -
- som vennen min Mikhail Nicolaivich Tukhachevski.
Men jeg lever i eksil. En kontorrotte til tross for tittelen min.
Jeg var og er fremdeles i krig med de røde.
Vår ideologi er forskjellig, men skjebnen fører oss ofte sammen.
Tukhachevski, øverstbefalende for fiendens hær, er min venn.
Min egen bror har tjent under ham.
Og skjebnen har tildelt deg en rød nabo i Frankrike.
Jeg skal ikke nekte for at en del av jobben min går ut på -
- å forhindre sovjetagenter i å infiltrere oss.
Det er ingen hemmelighet. Det vet partiet deres godt.
Men likevel skjer det ikke noe. Vi interesserer ikke lenger Sovjet.
Vet du hva Dimitrov sa i fjor?
"Den hvite hæren er som en loppe som hopper 2000 km fra en elefant."
Vår største oppgave er -
- å forhindre en gjentagelse av Sovjets bortførsel av...
General Koutiepov. Men det kan ikke bevises at Sovjet...
La oss ikke diskutere det. Faktum er at Koutiepov forsvant.
Han var populær og besluttsom og dermed farlig.
Det samme kan ikke sies om vår nåværende formann, -
- den harmløse general Dobrynski.
JULI
DET SPANSKE OPPRØRET
Overalt går arbeidere, unge og kvinner sammen -
- for å slå ned opprøret.
I Sierra de Guadarrama kjemper carlister og republikanere.
Opprørerne prøver å innta Madrid.
De angriper fra nord og sør for å tvinge byen i kne.
Men arbeidermilitsen ødelegger fiendens planer.
De har befestet innfallsveien til hovedstaden.
Kan du finne Dani på bildet?
Ja, hun står der. Det ligner henne. Tenksom mens de andre leker.
Jeg vil vise deg noe.
Fantastisk!
- Jeg vet ikke om det ligner. - Jo, det er henne på en prikk.
- Hun ser trist ut. - Nei, hun er bare tenksom.
Hun er veldig innadvendt. Kjenner du det ordet?
- På gresk sier vi esostrephis. - Eso, innad. Strepho, vendt.
For en gangs skyld forstår jeg moderne gresk.
Du kan få det hvis du vil, men det skriker nok til Picassoene.
Slett ikke. Jeg er veldig glad i det.
Jeg henger det opp på rommet hennes. Kom og se.
Jeg hadde tenkt å henge det her. Fargene passer godt til rommet.
- Jeg vil gjerne betale for det. - Ikke tale om.
- Så la meg få det til vennepris. - Det er en gave.
- Du har brukt penger på materialer. - Du kan kjøpe en ramme til det.
La oss få oss noe å drikke.
Den spanske republikken må reddes. Det er nå eller aldri.
Ellers vil krigen også komme hit.
Venstreorienterte burde ikke krangle om Spania.
Jeg håper ikke russerne går inn i krigen på Francos side.
Jeg aner ikke. Jeg har malt og ikke hatt tid til å lese aviser.
Har ikke mannen din sagt noe?
Han?
Han er veldig diskret. Vi diskuterer sjelden politikk.
Han har også reist mye i det siste.
SEPTEMBER
Fredsdemonstrasjonen samler folk i hundretusenvis -
- som vil uttrykke sin forakt for krig og tro på fred.
Statsminister Léon Blum holder tale.
Å ønske fred er ikke bare å stå overfor en internasjonal krise -
- og klamre seg fast i desperasjon -
- for å forhindre menneskeheten i å styrte ned i avgrunnen.
Det er mer enn det.
Det er å ønske å fremme alle midler og forutsetninger for fred.
NOVEMBER
Farvel.
Vi ses på torsdag.
Sender du meg et postkort?
Elsker deg. Fiodor.
JANUAR 1937
Alexei!
- Så fint å se deg. - Er du i Paris?
Ja, jeg jobber som drosjesjåfør.
Arsinoé, dette er min fetter prins Alexei Tofimovich Cherepnin.
Hyggelig å møte deg.
Du slipper ikke unna. Vil du spise lunsj med oss?
Jeg tjener til livets opphold, -
- men jeg vil heller jobbe med noe mer prestisjefylt.
Kan du ikke ansette meg i Den hvite hær?
Beklager.
Vår organisasjon har ikke mye penger.
Vi overlever takket være skattene vi tok med oss fra Russland.
Men stakkars Dobrynski investerte feil, så kassen er nesten tom.
Å kjøre drosje er en hederlig jobb og bedre enn å være kontorrotte.
Kanskje jeg skal gjøre som noen venner og slutte opp om Franco.
Franco? Det må jeg fraråde deg. Han vil kjempe for Franco.
Hvorfor ikke? Er du kommunist?
Jeg lever i et land som nesten er kommunistisk.
Jeg er ansvarlig for organisasjonen vår.
Frankrike er imot de spanske nasjonalistene -
- uten offisielt å hjelpe de røde.
Det er folk i vår organisasjon som er uenig med meg.
Dobrynski ba meg være Francos sekundant ved Salamanca.
Jeg nektet. Han bøyde seg. Jeg holder på å få makt over ham.
Man sier at han snart går av og at du skal overta hans plass.
Da vil jeg gi organisasjonen en ordentlig overhaling.
Jeg vil luke bort nostalgi og reverserende tanker.
Skal vi bare la fedrelandet i stikken?
Hva kan vi gjøre?
Lkke vær nervøs.
Kommunisme er en utopi, og systemet vil smuldre opp innenfra.
Men frem til det vil bolsjevikene holde på makten.
Jeg ser tegn på at de begynner å bli slitne.
Eller så er de blitt klokere. De har gitt opp verdensrevolusjonen.
Du er vel ikke så naiv, at du tror på det de sier?
Men de sier det jo ikke.
Leste du L'Echo de Paris sist uke?
Om ordren fra partiet om å drepe alle offiserer den store kvelden?
"Den store kvelden." Ja, den er god. Gikk du også på den?
Det var tull fra militarister og Corvignolles-agenter.
Nærmere bestemt Cagoules militære fløy. Har du hørt om den?
Du virker velinformert. Hvem har fortalt deg det?
Jeg opplyser aldri mine kilder.
Og hvordan kan du vite at jeg ikke er medlem av Cagoule?
Hvis du var det, ville du ikke si det.
Ikke vær så sikker. Det kan være klokere å si sannheten enn å lyve.
Da tror ikke folk på en. Tror du ikke på meg?
Nei.
Det gjør du rett i.
Jeg må gå. Jobben kaller.
Tusen takk for lunsjen.
Arsinoé.
På gjensyn.
Fiodor.
Vi ses snart igjen.
Merkelig fyr, fetteren din.
Det er normalt. Han forhørte seg bare.
Jeg har et overdrevet ry for å være allvitende.
Jeg kan godt legge ut et agn, som man sier.
Men ikke overfor ham. Han er sympatisk. Jeg har vondt av ham.
- Han virket da glad nok. - Det krever hans verdighet.
Han trives dårlig i eksil. Det er flaks at han kan kjøre bil.
Det er en ydmykende jobb for en prins.
Men russere liker ydmykhet. Det gjør ikke jeg.
Jeg har gudskjelov ikke ydmyket meg.
Jeg gir heller ikke ordrer. Jeg trekker i trådene.
Hvilke tråder? Jeg forstår hva du mener, men hvordan gjør du det?
Det er en yrkeshemmelighet.
En statshemmelighet til og med.
Kan du ikke bestemme deg?
Hva er det?
Lkke noe.
Jeg tenkte på det jeg sa på restauranten.
Det var ikke fetteren din som var merkelig.
Det var du som virket snakkesalig.
Jeg kunne også ha fattet meg i korthet.
Han har ikke sans for humor, men han er en flink fyr.
Når vi er sammen med andre, lærer jeg ting om deg du aldri har fortalt.
Hvilke ting?
F. Eks. At du nektet å delta på den konferansen i Spania.
Fortalte jeg deg ikke det?
Kanskje jeg ikke gjorde det.
Jeg trodde at du blåste i det. Jeg forteller deg ikke alt.
Du forteller andre mye mer. Selv naboene våre, kommunistene.
Vi hvite og røde lever for politikk. Du har jo din kunst.
Jeg interesserer meg også for politikk.
Og derfor oversetter jeg også når vi snakker russisk.
Tusen takk.
Du diskuterer politikk med meg, men ikke din egen politikk.
- Jeg har ingen politikk. - Har du ingen statshemmeligheter?
- Jo, men resten... - Det forteller du meg ikke om.
Jeg må høre om det fra andre.
- Hva har du hørt? - At du nektet å dra til Spania.
Jeg trodde ikke at det ville interessere deg.
Jeg har sagt det før, og nå sier jeg det igjen.
Du skal ikke avgjøre hva som interesser meg og ikke.
Du betror deg heller til fremmede enn til din egen kone.
Ja, selvfølgelig.
Vil du at jeg skal fortelle deg alt?
Vil du høre alt som jeg kan fortelle deg?
Nei, jeg overdriver.
Men i dag vil jeg fortelle deg noe som jeg aldri har nevnt før.
Kanskje du blir sint. Vi har aldri sagt et vondt ord om hverandre.
Du vet at jeg elsker deg. Jeg elsker deg som du er.
Jeg elsker dine kvaliteter og dine svakheter som alle har.
Det eneste som plager meg ved deg og skyver meg bort fra deg, -
- er at du prøver å rettferdiggjøre din...
Taushet?
Det heter det visst.
Ja. Det er jo ikke løgner eller fortielser, men overfor meg -
- sidestiller du statshemmeligheter med vanlige hverdagsopplysninger.
Ja, kanskje.
Men det er bare fordi jeg ikke vil lyve for deg.
For litt siden sa du at du alltid sier sannheten.
Det var bare for moro skyld.
Yrket mitt kan man eufemistisk... Kjenner du det ordet?
Ja, det er gresk. Det betyr "formildende".
Mitt yrke kan man eufemistisk kalle "etterretning" eller "spionasje".
Og det er vanskelig å skille om noe er fortrolig eller ikke.
Derfor kan jeg ikke alltid være ærlig om helt harmløse ting.
- Du syns jeg rører. - Nei, jeg lytter.
Hvordan kan jeg formulere det enklere?
Jeg har taushetsplikt.
Visse emner uttaler jeg meg ikke om, og dermed unngår jeg å lyve.
Men om mindre fortrolige emner liker jeg å fortelle små usannheter.
Det plager meg ikke overfor andre, men overfor deg -
- ønsker og prøver jeg alltid å være fullstendig oppriktig.
APRIL
Hvorfor lukker du? La oss få inn litt vårluft.
- Ikke nå. Jeg fryser. - Du har på deg jakka di.
Jeg tror at jeg har feber. Jeg må ta temperaturen.
- Jeg tror at du har gått ned. - Det gjør jeg alltid om våren.
Det er mer enn normalt.
Du bør gå til legen.
Det er ikke noe galt med deg, men feberen gjør meg bekymret.
- Du bør ta visse forholdsregler. - Hvilke forholdsregler?
God aften.
Hva sa legen?
Jeg har det bedre, men jeg er svak og mottakelig for smitte.
Vi må holde øye med deg. Ga han deg noe styrkende?
Han sa at vi bør flytte på landet. Et solfylt område utenfor Paris.
Forstedene?
Det er enten lavstatus og usselt eller grisedyrt.
Det minner meg om at Boris har et hus i Maisons-Lafitte som står tomt.
Han vil sette det i stand, men han har verken tid eller penger.
- Kan man bo i det? - Vi? Ja, kanskje.
God dag.
- God dag, min kjære. - Har dere hatt en god tur?
Flott utestue.
- Den er litt ramponert. - Men glasset faller ikke ut.
Kom inn.
Takket lekker. Det er derfor det står baljer her.
Et fint sted å male.
- Soveværelsene er ovenpå. - Vi går opp seinere.
Her er kjøkkenet.
Det er både gass og vann. Man må bare lukke opp.
Liker dere det?
Det er så fint. Som et eventyr.
Men jeg vet ikke om vi kan ta imot det.
- Liker dere det? - Ja, naturligvis, men...
Ikke noe "men". Si ja, ellers blir vi fornærmet.
Dere kan bo her i to år. Eller tre hvis dere vil.
Jeg har tenkt å lage et stutteri her, men ikke med en gang.
Da flytter vi ut av Paris.
Du får den leia vi betaler nå, men det er jo latterlig lite.
Så latterlig lite at du ikke trenger å betale.
Dere gjør meg en tjeneste.
At dere bor her betyr mer for meg enn husleie.
Et hus må aldri stå tomt.
MAI
God dag, min kjære.
Så fint dere har innredet det. Møblene står virkelig fint.
Føler du deg ikke isolert? Kjeder du deg ikke?
- Folk kan jo komme på besøk. - Det er ikke alle som har bil.
Togstasjonen ligger ikke langt herfra.
Dessuten er jeg helt oppslukt av maleriene mine.
- Det er virkelig søtt. - Takk.
Det er mange vakre steder her.
Fiodor. Det ligner ham på en prikk.
Som du forstår -
- så savner jeg ikke folk. Med unntak av venner som deg.
Men Fiodor er så mye ute og reiser for tiden.
Han er blitt sett i Berlin.
I Berlin? Når?
For litt tid siden. I november.
Er du sikker på at det var Berlin?
Svogeren min lgor så ham. Han bor i byen.
Ja, det vet jeg. Snakket han med ham?
Nei. Han så ham gjennom vinduet på en kafé.
Det kan ikke ha vært ham.
Han stoppet for å snakke med noen på gata utenfor kafeen.
Han kjente ham igjen.
I november var Fiodor i Brussel. Han sendte meg et postkort.
Brussel ligger på vei til Berlin.
Unnskyld, jeg snakker for mye. Nå er du lei deg.
Svogeren min kan ha tatt feil.
Fiodor har da lov til å dra til Berlin uten å innvie meg.
Han er veldig diskret når det gjelder jobben sin.
Han er nødt til å være hemmelighetsfull.
Han gjorde ikke noe uvanlig. Og det taler til hans fordel.
Til hans fordel? Hva mener du med det?
Jeg liker ikke å si det, men der florerer visse rykter.
- Hvilke rykter? - At han er kommunistsympatisør.
Det er jo latterlig. Han snakker med de røde for å få opplysninger.
Selvfølgelig har du rett.
Men folk i tsar-miljøet ser jo spioner overalt.
Og når Fiodor blir sett på vei inn i et departement i Berlin...
Det var en eller annen bygning med et milelangt tysk navn.
Men det kan faktisk være med på å kvele ryktene.
Spesielt fordi offiserene er sinte for at han ikke dro til Salamanca.
Han ville ikke fornærme de franske myndighetene som hater oss.
Det vet jeg godt.
Boris jobber med business, men snakker ennå med gamle venner.
Og de har problemer med å holde munn.
De sier at Dobrynski snart vil komme tilbake, -
- og at Fiodor vil bli hans etterfølger.
Det vil nok føre til en del sjalusi.
JUNI
Har du sett veska mi? Der er den jo.
Jeg drar til Belgia i et par dager.
- Som i november? - Ja, til Brussel.
- Og etterpå? - Da kommer jeg hjem.
Via Berlin?
- Hvem har fortalt deg det? - Maguy.
Hvem har fortalt henne det? Bare Dobrynski og jeg visste det.
- Svogeren hennes så deg. - Da kunne han godt ha hilst.
Du sto og snakket med noen, og etterpå gikk du inn i et departement.
- Hvilket? - Det vet hun ikke.
Er det alt?
- Du virker opprørt. - Det var en topphemmelig misjon.
- Også overfor kona di? - Og alle andre.
- De vet det allerede. - Ikke de dårlige menneskene, vel.
Jeg må be Boris om å få kona si til å klappe igjen.
Denne gang kan du ikke si at jeg ikke betror meg til deg.
- La meg forklare. - Nei, det er jo en hemmelighet.
Jeg forteller deg ikke alt sammen.
Organisasjonen trenger penger. Kassen er nesten halvtom.
Vi fikk hjelp av noen tyske firmaer, men under nazistenes regime -
- må overføringer godkjennes, og det var det jeg søkte om.
Frankrike må bare ikke tro at vi står i ledtog med nazistene.
Det er jo til å le av.
Det synes jeg ikke. Venstrefløyen har makten her.
Maguy fortalte meg også noe annet. Man tror at du er kommunist-spion.
Nå er det jeg som må le.
Kall meg dobbeltagent eller trippelagent.
Jeg jobber bare for å støtte veteranene fra Den hvite hær.
Det er ikke lett. Man skal være på god fot med begge sider.
Jeg er soldat. Jeg lærte alt i felten.
Det er som et parti sjakk hvor man må skjule sine trekk.
Det er mindre edelt enn krigstjeneste, men ikke ydmykende.
Jeg er ikke en lakei som drosjesjåfør eller dørselger.
Jeg står ikke i verdens rampelys, men jeg er godt plassert i kulissene.
Derfra har jeg bedre følelse av hva som foregår på høyeste plan -
- enn journalister. For dem er det et levebrød.
Som dem eller mer enn dem nøyer jeg meg ikke med å observere.
Jeg handler. Riktignok indirekte, -
- men de opplysninger jeg utveksler med folk som har stor innflytelse, -
- kan være helt avgjørende.
Tror du at jeg har mistet forstanden?
Men når jeg tenker på den makten jeg har...
Ja, jeg har makt.
...så blir jeg helt svimmel.
Jeg har et større ansvar enn kjære Dobrynski forestiller seg.
Jeg tar avgjørelser som påvirker maktbalansen -
- i Europa og på verdensplan.
Tror du at jeg overdriver? Neppe.
Forleden snakket jeg...
...hyggelig med en embetsmann fra en av våre naboland.
Jeg unngikk instinktivt et ellers harmløst spørsmål, -
- for jeg følte at svaret mitt hadde stor betydning for hans regjering.
Hvilken betydning vet jeg ikke, -
- men jeg følte at han manipulerte meg, så jeg styrte utenom -
- med fare for å sette oppdraget mitt i fare.
Jeg har sagt nok.
Jeg har aldri før sett deg så oppstemt.
Bare fortell hvis det letter ditt hjerte.
Kan du tilgi meg? Jeg hørte bare etter med et halvt øre.
Jeg vil helst ikke vite for mye.
Jeg vet at jobben din er farlig.
Jeg er bekymret for deg, men jeg vil helst ikke tenke på det.
Du ville også være i fare hvis du visste for mye.
- Hvem ville vite at jeg visste det? - Det ville nok komme ut.
Du kan få et uskyldig spørsmål, -
- og du ville svare helt uskyldig, men avsløre mindre uskyldige detaljer.
- Hvem skulle spørre meg? - Hvem som helst.
- Dine kommunistvenner. - De er ikke spioner.
Men de kunne fortelle det videre til mindre uskyldige ører.
- Jeg forteller dem ikke om Berlin. - Det håper jeg heller ikke.
Og heller ikke at du ikke ville hjelpe Franco.
Det vet alle likevel.
Og jeg vil fortsette å møte dem. Jeg inviterer Jeanine på torsdag.
På toget leste jeg et intervju med Maurice Thorez.
"Vi elsker Frankrike. Vi tror inderlig på fred og fordragelighet."
"I lyset av begivenhetene i Spania motsetter vi oss utsikten til -
- to politiske blokker i konstant strid med hverandre."
"Kommunistpartiet grunnla Front Populaire -
- med det formål å samle arbeiderklassen og middelklassen."
Der kan du se.
Det er fascistene som vil ha krig, ikke oss.
Er du ikke enig?
Jo, jeg tror deg.
Gjør mannen din også det?
Han mener...
Jeg vet faktisk ikke. Vi diskuterer sjelden politikk.
Han tror visst ikke på "den røde trussel".
Han tror at Stalin har gitt opp verdensrevolusjonen, -
- og de franske kommunistene adlyder jo hans minste vink.
Vås. Det er høyrefløysnakk.
Verden har bind for øynene, men Stalin ser klart. Vi også.
Revolusjonen kan vente. Akkurat nå må fascismen bekjempes, -
- og vi trenger alles hjelp. Du virker fjern. Er du uenig?
Unnskyld. Jeg hørte ikke etter.
Jeg kom bare til å tenke på noe irrelevant.
Fortsett, jeg lytter. Det er veldig spennende.
André er ellevill.
Picasso har utsmykket den spanske paviljongen på Verdensutstillingen.
Et stort maleri som viser tyskernes bombing av en spansk landsby.
Han gleder seg over å se en stor kunstner -
- engasjere seg i kampen mot fascismen.
Verdensutstillingen i Paris er i gang for alvor.
Tysklands paviljong innvies av utviklingsminister Schacht.
Jeg håper at Tysklands deltagelse i denne utstillingen -
- vil være med på å styrke båndene mellom våre to nasjoner.
Sovjetunionens paviljong innvies av herr Hirschfeld, -
- den sovjetiske charge d'affaires.
Tilstede er også innenriksminister Dormoy, undervisningsminister Zay -
- og statsminister Chautemps.
Den spanske paviljongen er malt av kubisten Pablo Picasso -
- som er inspirert av bombingen av Guernica.
Moskva, 12.juni.
Tukhachevski og sju generaler dømt til henrettelse i kveld
- Du kjente marskalk Tukhachevski. - Ja, vi var menige sammen.
Men under revolusjonen gikk han til fienden. Jeg respekterte ham.
Han var en kompromissløs mann.
- Tror du at anklagene var falske? - Selvsagt.
En mann som ham ville aldri gått i forbund med nazistene.
Han ble ikke eliminert av personlige grunner. Han var krigsgal.
Han ville angripe Hitler før han kunne gjenoppbygge hæren.
- Er Stalin pasifist? - For øyeblikket, ja.
- Han vil ikke angripe noen. - Er du sikker?
Jeg er overbevist. Han føler seg ikke sterk nok ennå.
Hvorfor er franske kommunister så voldsomt imot pasifister?
Fordi situasjonen ser annerledes ut sett fra Paris enn fra Moskva.
Stalin vil ikke føre krig, men vil gjerne at andre gjør det.
Han vil hjelpe Vesten hvis Vesten går i krig først.
Men jeg tør vedde på at han ikke starter krigen selv.
Hvorfor sender han frivillige og fly til Spania?
Fordi fascistene og nazistene tok initiativet.
Men også fordi Spania ikke betyr noe for Italia, Tyskland og Sovjet.
Det er en slags treningsrunde hvor man føler fienden på tennene -
- og blåser i hvem som vinner.
Jeg tror at det er en øvelse som skal føre Vesten bak lyset.
- Med hvilket formål? - Å skjule hans egentlige plan.
Som er?
Det skulle jeg gjerne visst.
Der narret du meg. Du vet ikke mer enn jeg gjør.
- Jo. Jeg forteller sannheten. - Nei, du kompliserer ting.
- Jeg håper at dere liker det. - Dere vil elske det.
- Hva kalles det? - Yanista.
SEPTEMBER
- Er du ikke sulten? - Ikke så veldig.
- Jeg bør nok gå til legen igjen. - Han sier bare det samme.
Jeg tror at du bør snakke med en spesialist. Jeg forhører meg.
Jeg stoler ikke på franske leger.
Frankrike ligger etter innen helsevesenet.
- Skal vi dra til Amerika? - Nei, jeg tenker på et annet land.
- Kan du gjette hvilket? - Ikke Tyskland vel?
Nei, Russland.
Russland. Sovjetunionen, om du vil.
Russerne er lenger fremme innen helse enn Amerika.
Sønnen min studerer til å bli lege der.
Men hvordan skal jeg komme meg dit?
- Hvordan skulle jeg komme inn? - Jeg ville ta deg med.
Da er sjansene enda mindre. Hva slags vill idé er dette?
Den er ikke så tullete. Deres politikk har forandret seg.
Ikke for ditt vedkommende. Stalin henretter alle generaler.
- De døde må erstattes. - Det er ikke noe å spøke med.
Jeg spøker ikke. Du vil kanskje ikke dra?
- Du er gal. - Det er folk overalt. Også i Sovjet.
Nettopp derfor vil de slippe meg inn. Jeg har det fra en pålitelig kilde.
- Hva har du hørt? - Spesifikke ting.
Ting som vil bli enda mer spesifikke.
Men selv om de aksepterer deg, vil du ikke akseptere dem.
- I krig vil du ikke skifte side. - Jo, det vil jeg.
Blir det krig, er jeg tvunget til å være på Frankrikes side, -
- og det vil Sovjet også være. De kan ikke forbli nøytrale.
Du tror vel ikke at jeg vil kjempe for Hitler?
Jeg liker ikke tyskerne. Jeg stoler ikke på dem.
I motsetning til Dobrynski som tror at de vil hjelpe oss.
De blåser i oss.
De liker oss like lite som Sovjet frykter oss, -
- og det er ikke så mye.
De ville ha gitt oss hardt tiltrengt økonomisk støtte -
- hvis vi hadde gjort dem visse tjenester -
- på spionasjeområdets mest nedrige nivå.
Men vi avslo. Jeg avslo iallfall.
Husker du at jeg var i Berlin og snakket med den tyske spionsjefen?
Vet du hva jeg nektet å gi ham?
Opplysninger om min venn Tukhachevski -
- som jeg i hemmelighet traff før Englands konges begravelse.
Han var ikke så veldig meddelsom, men ga meg visse indikasjoner.
Gestapo må ha hørt om møtet vårt, -
- for Heydrich spurte henkastet om det.
Jeg svarte unnvikende.
Han ga meg et iskaldt blikk, og så lot vi det bli med det.
Deres økonomiske støtte kommer vi til å se langt etter.
Hva skulle Heydrich bruke de opplysninger til?
De ville kompromittere Den røde hærs øverstkommanderende -
- fordi de visste at Stalin hadde et horn i siden til ham.
Jeg likte ikke arrogansen hans. Jeg liker ikke nazistene.
Jeg liker ikke deres vulgaritet.
Hvis jeg skal velge side, velger jeg aldri prøysserne.
Jeg er russer. Hvis jeg skal kjempe, blir det for mitt eget land.
Gråter du, søte Arsinoé?
Jeg gråter ikke.
Du aner ikke hvor glad jeg er.
Det var min største frykt. At du var nazist.
- Har dine røde venner omvendt deg? - Jeg elsker deg!
Hvis jeg skulle velge, ville jeg heller ikke tulle.
De har ikke omvendt meg.
Etter å ha bodd så tett sammen med dem, har det gått opp for meg -
- at de er gode menneskene som oppriktig ønsker fred.
Ja, de er oppriktige, men godtroende.
Hva med deg?
Er du ikke også godtroende? Er det ikke for godt til å være sant?
Kanskje jeg også er godtroende, men...
...den sjansen må jeg ta.
Hvis jeg skal si det selv, har jeg alltid hatt nese for -
- å skjelne mellom det som er sant og det som er falsk.
Hør her, det jeg er blitt tilbudt. Jeg tror at det er oppriktig.
Jeg er blitt tilbudt...
Og tilbudet kommer ikke fra en lavtstående embetsmann.
Jeg har all mulig grunn til å tro at det kommer fra høyere hold.
Faktisk fra aller høyeste hold.
Du smiler? Du trenger ikke å tro meg. Blås.
Hva går tilbudet ut på?
Jeg vil bli gjeninnsatt i hæren med tittelen general.
Min bemerkning om utrenskningene var ikke ment som en dårlig spøk.
Den røde hær mangler erfarne offiserer.
Det er ikke flere i Russland, så de må lete andre steder.
De tilbyr meg å lede en offiserskole. Det ville vært deilig.
Det eneste som kan avholde meg fra å si ja...
Ja, det er deg.
Meg? Jeg er fremdeles helt fortumlet.
La meg tenke meg om.
Jeg har ikke noe å innvende hvis tilbudet er oppriktig.
Det håper jeg å få bevist snart.
Men livet i Russland vil snu opp ned på vanene dine.
Jeg har ingen vaner. Du er min eneste vane.
Bare jeg er sammen med deg.
Det blir ikke noe dårlig liv.
Vi vil iallfall være rikere enn vi var i Paris.
Det er en overklasse i Sovjet. Vi blir en del av den.
Jeg vil få god lønn og et fint hus ved Svartehavet -
- hvor klimaet er som ved Rivieraen. Kunne du tenke deg det?
Jeg vet snart ikke.
Å kaste seg ut i Sovjetunionens armer høres farlig ut. Jeg er redd.
Er det ikke farlig å bli i Frankrike?
Helsen din står på spill, og det lurer andre usette farer.
Jeg er en torn i øyet på mange.
Sovjet, nazistene, fascistene og fremfor alt den franske regjering.
Jeg kan bli arrestert, bortført eller drept når som helst.
Jeg ville føle meg tryggere i Russland.
Stakkars Tukhachevski fikk som fortjent.
Han prøvde å trosse sin leder, og det ble straffet.
Jeg vil bare være en embetsmann som tjener sitt land mot fiender.
BOMBEATTENTATER I PARIS
På Rue de Presbourg -
- ble arbeidsgiverforbundets bygning lagt i ruiner av en bombe.
Få hundre meter derfra, på Rue Boissière, -
- eksploderte en annen bombe i metallindustriens hovedkvarter.
To politifolk døde under eksplosjonene.
Jeg hadde tenkt å bruke denne søndag kveld.
Perfekt.
- Og til cocktailpartyet onsdag? - Jeg har ikke noe å ha på meg.
Så få sydd en kjole. Bestill den lørdag, så er den klar onsdag.
- Da blir vi i Paris i fire dager. - Har du noe imot det?
Nei, jeg kan gå i butikker og besøke noen venner.
Hvem andre enn kommunistene skulle stå bak bombene?
Det er for lett å legge skylden på høyrefløyen.
Maurras sier at det er regjeringen -
- som vil sverte fascistene og kommunistene på en gang.
Det er for machiavellisk.
Jeg bryr meg ikke om Blum, men jeg tror ikke sånt om ham.
- Hva mener du, herr general? - Ikke noe.
Jeg er verken politimann eller profet.
Men jeg mener at journalister har det med å promotere egne teorier -
- fremfor sakens fakta.
- Jeg er journalist. - Jeg vet det. Candide.
Jean Rochereau. Hyggelig å møte deg.
Hvor skal vi lete etter sakens fakta? Har du en idé om det?
- Overhodet ikke. - Det blir mellom oss.
Det vet jeg, men som sagt spår jeg ikke i kaffegrut.
En fornøyelse, Olga lvanovna.
- God dag, Sergei Mikhailovich. - God dag, Fiodor Alexandrovich.
Det er en stor fornøyelse for kona mi og jeg å være her.
Det gjør vondt.
Den ser ikke hovent ut.
- Gjør det vondt når jeg trykker? - Ja, det gjør vondt i foten.
Kanskje du har klemt en nerve.
Jeg finner noe smertestillende. En god natts søvn vil gjøre godt.
Er ikke kjolen min klar?
Du sa seint på formiddagen.
Så klokken to da. Farvel.
Klokken to er for seint. Jeg har noen viktige telefoner etter lunsj.
La oss spise nå, så setter jeg deg av etterpå.
Fru Voronine?
Unnskyld, vi kommer for tidlig, men jeg var i området.
Kona mi har en dårlig fot og kan ikke gå så langt alene.
- Vi venter. - Det går nok en time.
- Det er greit. - Takk.
Nå ordner jeg telefonene mine, og så er jeg tilbake om en time.
Det vil si godt og vel en time.
Vi ses.
Er kjolen ferdig?
Jeg venter fremdeles.
Frue, den er klar til å prøves nå.
Du er bedårende.
- Da beholder jeg den på. - Nå skal vi fjerne trådene.
Hatten passer godt til kjolen. Hva med noen sko?
- Jeg liker disse. - De er litt slitte.
Foten min gjør for vondt til å prøve sko.
Du rekker å hvile på hotellet. Cocktailpartyet er klokken fem, -
- men jeg vil gjerne komme tidlig som organisasjonens representant.
De andre generalene er i utlandet.
- Kommer ikke Dobrynski? - Nei, det tviler jeg på.
Han har en veldig travel dag i dag.
Offiserene fra Brussel er her.
Piotr Pavlovich. Alexandre Alexandrovich.
Jeg er veldig rørt over at dere har kommet fra Brussel.
- General Dobrynski? - Han kommer dessverre ikke.
Og hvis han kommer, blir det først etter åtte.
Så synd. Vi må rekke et tog.
Men han bor i nærheten. Vil dere hilse på kona hans?
- Blir du med til fru Dobrinsky? - Tar det lang tid?
Det blir et kort besøk. Herrene fra Brussel skal rekke et tog.
Så vil jeg heller bli her.
Jeg håper ikke at du syns det tok for lang tid.
- Vil du hjem? - Ja, hvis det er greit for deg.
Jeg blir med. Min adjutant tar seg av de siste gjestene.
Hva er det?
Jeg er redd for at jeg har rotet meg opp i litt av en knipe.
- Når? - I ettermiddag.
Men vi var jo sammen. Hva kan du ha gjort?
Jeg burde ikke fortelle deg det, men noen kan spørre deg om det.
- Spørre meg om hva? - Om hvordan vi tilbrakte dagen.
Jeg vet utmerket godt hvordan vi tilbrakte den.
Det er evigheter siden jeg sist hadde en hel dag sammen med deg.
Det var en vidunderlig dag. Den skal ikke noe spolere.
Men uheldigvis...
Hva er galt?
Jeg er redd for at Dobrynski er forsvunnet.
Hva mener du med det?
Sporløst forsvunnet. Jeg aner ikke hvor han er.
- Var han ikke hjemme? - Nei, han skulle noe hele dagen.
Jeg frykter at han er blitt bortført.
Hvordan vet du det? Vi så ham jo ikke i dag.
Traff du ham mens jeg var hos skredderen?
- Hvor? - Rett i nærheten.
Dukket han opp?
Ble han bortført for øynene på deg? Som Kutiepov?
Kutiepov? Ja, akkurat. Han gikk inn i en bil som dro av sted.
- Lot du den bare kjøre? - Jeg kunne ikke løpe etter den.
Men du lot ham gå inn? Du som er så påpasselig?
- Hvem satt i bilen? - To tyskere.
- Hadde du ikke brutt med dem? - De var ikke ekte tyskere.
Da var de altså russere. Fra Sovjet.
Dine nye overordnede.
Og stakkars Dobrynski som stolte på deg, gikk i en felle.
Jeg ble også lurt.
Sverger du på det? Sverger du ved din sønns liv?
Jeg nekter å sverge ved en uskyldig persons liv.
Det gjør vel ikke noe hvis du er uskyldig.
Jeg er ikke fullstendig uskyldig. Jeg var uforsiktig. La meg forklare.
Det kan du spare deg.
Det angår deg og din samvittighet. Jeg er ikke en skriftefar.
Men en ting sier jeg deg. Du sier at du har brutt med nazistene, -
- men jeg vil ikke ha hjelp av noen bolsjeviker -
- som kan finne på noe så lumpent.
Jeg nekter å betale for hjelpen med livet til en mann du har forrådt.
Jeg vil heller dø her...
...og se lungene og knoklene råtne opp...
...enn å bli behandlet der borte for den prisen.
Jeg kan tro at du ble narret.
Jeg kan forstå, men ikke tilgi deg hvis du forrådte ham for min skyld.
Som jeg sa angår det bare deg og din samvittighet.
Men jeg nekter å nyte godt av forbrytelsene.
Forvent ikke at jeg noensinne skal sette mine bein i Russland.
Vår drøm er likevel død. La meg forklare.
- Det kan du spare deg. - Si meg en ting.
Kom det noen inn i venteværelset mens du ventet på kjolen din?
Nei. Ikke hele tiden du var borte.
Bortsett fra syersken som gikk gjennom for å hente et eller annet.
Men hun så ikke på meg.
Jeg skal ikke si at du var ute i byen. Er det det?
- Men... - Hva?
Jeg forstår det ikke. Du sa at du ville komme kjapt tilbake.
Nei, du skulle vente en time.
- En time er ikke lenge. - Det er lenge nok. La meg forklare.
Dobrynski skulle møte en og få en konvolutt. Han ba meg bli med.
Da du skulle til skredderen, foreslo jeg en park -
- som ligger midt mellom systua og Dobrynskis hus.
Du hadde ikke trengt å følge meg dit.
Jeg hadde lovt deg det. Møtet ble avtalt i går.
Noe så viktig hadde jeg da hatt forståelse for.
Det var ikke spesielt viktig, og jeg ville jo gjerne.
Ja, for det ga deg et godt alibi.
Hva skal jeg med et alibi? Tro meg. La meg forklare.
Så forklar. Jeg sier ikke et ord mer.
Jeg tok metroen og traff ham på La Muette stasjon.
Det tok knapt fem minutter å gå til parken.
Vi møtte mellommannen som ventet i en Panhard med sjåfør.
Tyskeren sa at mannen med konvolutten -
- nå skulle møtes i Boulogne- skogen tre minutter derfra.
Jeg måtte ikke virke mistenksom ellers ville alt gå i vasken.
Og Dobrynski lot til å ha full tillit til den elegante tyskeren, -
- så han satte seg i forsetet.
Jeg tok i bakdøra, men den var låst.
Tyskeren sa at han ville åpne den innenfra.
Sjåføren hadde startet motoren, men det er ganske normalt.
Tyskeren gikk rundt bilen, satte seg i baksetet og lukket døra.
Han lente seg frem som for å åpne døra for meg, -
- men i samme øyeblikk tordnet bilen av sted.
Hvem var det dere skulle møte?
Fikk jeg ikke sagt det?
En agent for en anti-nazistisk tysk forretningsmann.
Han skulle legge konvolutten på en benk.
Da vi kom, skulle han reise seg og gå, og så kunne vi ta konvolutten.
Det ville ta høyst 10 minutter.
Metroturen frem og tilbake tok 30-40 minutter.
Å gå til parken, 12 minutter. 10 minutter til å ta konvolutten.
40 pluss 12 pluss 10 gir 62. Litt over en time, høyst.
Hvor kom den falske tyskeren fra?
Han var ikke en falsk tysker. Det var oberst von Nüssdorf.
Tidligere militærattaché, avskjediget av politiske årsaker.
Han kan umulig jobbe for nazistene.
Hva ville de få ut av det?
Hva ville russerne få ut av det?
Det vet jeg ikke. Det var derfor jeg ikke var mistenksom.
En Kutiepov om igjen? Det er jo idioti.
Det er som i sjakk. De dummeste trekkene er verst å gjennomskue.
Alle kan tape til en begynner.
Som meg. Husker du det?
Men de er ikke nybegynnere.
Hvilken trussel utgjorde stakkars Dobrynski?
Kanskje var det ikke en bortførelse. Kanskje ville Dobrynski bort fra deg.
Det er ikke hans stil.
Det var Sovjet som sto bak.
Men hvorfor det? Det rimer ikke.
Skulle han stå frem og si han trakk seg tilbake til et paradis i Sovjet?
Det ville han aldri sagt, ikke engang under tortur.
Vil de erstatte ham med en dobbeltgjenger?
Vil de lage en falsk general og fotografere og filme ham?
Det er lett nok. Det fins mange dyktige russiske skuespillere.
Så holder de en pressekonferanse, og så er han hjemme.
- Og du ler. - Fordi det er grotesk.
Like grotesk som bortførselen. Ville jeg deltatt i noe sånt?
Det er så lavt at jeg aldri hadde forestilt meg at det var mulig.
Den smule tvil som jeg hadde på veien dit, ignorerte jeg.
Jeg var ikke på vakt. Ikke mer enn normalt.
Men jeg begikk en utilgivelig feil.
Jeg tenkte: "Det som skjer, skjer." Man må aldri si sånt.
Dobrynski irriterte meg, bl.a. Med sine tyskervennlige synspunkter.
Jeg skammer meg over det, men jeg tenkte ofte:
"Faen ta ham. Gid han ble syk og døde."
"Da ville jeg bli kvitt ham."
Det er skammelige tanker, men bare tanker.
Sånne tanker har vel alle.
Med unntak av deg. Du er en engel.
Du tar feil.
Av og til tenker jeg...
Jeg fikk en sånn tanke da Dobrynski og jeg gikk ut av metroen i dag.
På vei over gata holdt han på å bli kjørt ned.
Jeg stoppet ham, men tenkte: "Det var nære på."
"Der kunne jeg ha blitt kvitt ham."
- Gjør det deg sint? - Nei. Jeg forstår deg.
- Men det er ikke poenget. - Det er ikke noe poeng.
Jeg kan ikke se noen mening i å bortføre Dobrynski.
Stormannsgalskapen min er ikke alltid helt ubegrunnet.
Jeg var en større trussel enn ham. Er det meg de vil kompromittere?
Jeg vet ting de skulle ønske jeg ikke visste. Og hvem er "de"?
Kall meg bare paranoid, men det er noen høyt oppe i systemet.
Jo mer jeg tenker over det, jo mer tror jeg -
- at denne rare episoden er uttenkt av smarte folk på høyeste plan.
Det er ikke en parentes.
Det er en del av Sovjets globale strategi og nazistenes.
Vi kan ikke se skogen for bare trær.
Mener du at Hitler og Stalin...?
Det er jo galskap. Hvorfor det?
Du er blitt gal av å omgås spioner og komplottmakere.
Europas to sterkeste ledere er blant de største komplottmakerne.
- Hvem er det? - Tchernov.
Et øyeblikk.
Hva skjer?
Jeg beklager at jeg forstyrrer. Dobrynski er forsvunnet.
- Hva mener du? - Han har ikke kommet hjem.
Kona hans ringte til Galinin. Han venter på kontoret ditt.
Bare la bilen stå. Det står en drosje og venter.
Utmerket. Bare la meg kle på meg først.
Vent på meg i drosjen.
- Har de fattet mistanke? - Nei.
Jeg er nestkommanderende. Derfor får jeg vite det først.
Vladimir Petrovich. Vassili Parfinovich.
Beklager at vi vekker deg midt på natta, -
- men vet du hvor general Dobrynski befinner seg?
Jeg aner ikke. Jeg skjønner at kona leter etter ham.
Han fortalte meg at han hadde det travelt i dag.
- Når fortalte han deg det? - I går.
- Har du sett ham i dag? - Nei. Jeg har vært på kontoret.
Du avtalte ikke å møtes ham i byen?
Nei.
- Hvor var du klokken 13? - Hos skredderen med kona mi.
Avtalte du å møte ham kl. 13 på La Muette metrostasjon?
- Hva får deg til å tro det? - Dette.
Dobrynski etterlot denne lappen på skrivebordet sitt.
"I dag kl. 13 harjeg en avtale med Voronin på La Muette."
"Vi skal møte en tysk offiser fra den tyske ambassaden."
"Dette møtet er arrangert av Voronin."
"Det er muligens en felle. Derfor leggerjeg igjen lappen."
Kjenner du igjen håndskriften?
Nei.
Jeg tror at den er forfalsket. Det er også en stavefeil her.
Det er ikke Dobrynskis. Den er falsk.
Falsk eller ikke, så går vi til politiet.
Jeg blir gjerne med.
Bli med, Vladimir Petrovich.
- Hva er det? - Bli med.
Så du at det rykket i ham da du sa kl. 13?
Hold øye med ham. Kanskje han er mindre kjepphøy overfor politiet.
Vi får se.
- Hvor er Voronin? - Han venter vel nede.
Din store idiot.
- Hvorfor er det ikke noe lys? - Det virket før.
Vi bruker lighterne våre.
Jeg går først.
Han er ikke ute på gata.
Han kan være helt nede på Champs-Elysées.
Jeg hadde god grunn til å være mistenksom.
Hvis du ikke hadde stoppet meg, ville vi fanget ham.
Kanskje han har dratt tilbake til hotellet.
Jeg stopper en drosje.
- Er det deg, Fiodor? - Kaptein Tchernov.
Bare et øyeblikk.
Kom inn.
Er Fiodor Alexandrovich tilbake? Vi leter etter ham.
- Han dro jo av sted med deg. - Ja, men han stakk av.
Vi fant han ikke.
Dere mistenker ham altså. Ellers hadde han ikke stukket av.
Vær forsiktige. Han kan finne på å skyte seg selv.
Han har jo ikke gjort noe. Vi var sammen hele dagen.
- Også kl. 13? - Da var jeg hos skredderen.
- Det undersøker vi. - Farvel, frue.
Jammen det er sant.
Skredderen fortalte at Fiodor ikke ble på venteværelset.
Han gikk og kom tilbake godt og vel en time seinere.
Jeg hørte ham komme inn.
Det ble aldri funnet spor etter verken Voronin eller Dobrynski.
Arsinoé var uklar om alibiene sine.
Et tsjekkoslovakisk pass i parets navn ble funnet i huset deres.
Den tiltalte bes reise seg.
Hun ble tiltalt for medvirkning -
- og fikk, tross tvilsomme bevis, en hard fengselsstraff.
I fengselet ble knokkeltuberkulosen verre.
Den 9. september 1940 ble den venstre foten amputert, -
- og hun døde en måned seinere.
EPILOG
Nyheten om en ikke-angrepspakt mellom Tyskland og Sovjet -
- sjokkerer de demokratiske landene -
- som er forferdet over de to nasjonenes dobbeltspill.
KRIG
NEDERLAG
EVAKUERING
BESETTELSEN
Kom inn.
- God morgen, herr general. - God morgen.
Vi har arrestert husverten din, herr Semenov, for svartebørshandel.
Ransakingen vår avslørte at han er spion for Sovjetunionen.
Vi fant disse tegningene over ditt kontor og hans leilighet nede.
Se merkene.
På de stedene var det festet...
...mikrofoner.
Løytnant, la jobben ligge et øyeblikk.
Vær vennlig å bli med meg ned, herr general.
- Løytnant, hører du meg? - Ja vel!
- Si et par ord til mennene. - Ja vel!
- Hører du det? - Ja.
Semenov tilsto.
Alt som ble sagt oppe, ble rapportert til Sovjets ambassade.
Da krigen kom, gikk han over til svartebørshandel. En stor feil.
Det forklarer alt sammen. Husker du Voronin-saken?
Spionen som bortførte Dobrynski? Tror du at han gjemte seg her?
Sannsynligvis. Semenov lyttet og lot Voronin gjemme seg her.
- Eller så banket Voronin på. - Ja, det er mulig.
La oss undersøke en ting.
Det slukker alt lyset i trappa.
Lyset gikk da vi gikk ned. Det var for å forsinke oss.
Jeg ville aldri ha mistenkt Semenov. Han var så diskret.
Det er man som regel i hans yrke.
Mens vi var hos politiet, søkte han tilflukt i Sovjets ambassade.
Og så...
Det er et stort mysterium, men jeg har min egen teori.
Jeg noterte meg en artikkel i Gringoire i oktober 37, -
- bare tre uker etter bortførselen.
Russerne førte ham til Marseille og sendte ham videre til Barcelona.
Der ble han holdt fanget av GPU i samme fengsel -
- som anti-stalinisten Andréas Nin ble drept.
Voronin må ha lidd samme skjebne. Likvidert.
En avslørt agent kunne ikke lenger brukes til noe.
Med mindre han ble ført til Moskva og henrettet der.
Kanskje skjedde det i ambassadens kjeller. Trist historie.
Han var en dyktig mann. Jeg har vondt av ham.
Og hans stakkars kone, Arsinoé. Hun ble visstnok uskyldig dømt.
Sitter hun fremdeles i fengsel?
Nei, hun er død.
Scandinavian Text Service
Ripped by: SkyFury